- Kvar på sjukhuset? - Jag har ett nytt jobb.
- Vad är det? - En klinik om man inte vill synas.
Brottslingar!
Jag vet vilken knipa jag sitter i, men jag ska bli pappa.
Jamie är storsint, men ibland vill han imponera på andra.
- Din idiot! - Förlåt.
Du har undvikit mig. Jag har bara varit orolig.
- Vi berättar det för henne. - Nej, det vi gör är brottsligt.
- Lova att du låter mig dö. - Okej, jag lovar!
Du behövde mig.
- Varför? - Jag kan inte ge upp.
Jag vägrar ge upp.
Beth? Beth!
Vad har du gjort för framsteg? Visa mig.
- Hej, Suzana. - Dr Milton.
- Americano? - Ja tack.
- Fick du spisen lagad? - Ni minns.
Ja, min systers vän... Eller min systers man.
Det är komplicerat, men han kom och fixade det gratis.
- Bra. Kaka. - Ja.
- Vi ses. - Ja, hej.
Dr Milton?
Mr Simmons. Hur mår ni?
- Helt okej. - Ni verkar må mycket bättre än sist.
- Det är inte så svårt. - Det är sant.
- Varför är ni tillbaka här? - Jag kom för att träffa er.
- Träffa mig? - För att ge er det här.
- Jaha... - Som tack.
Och får jag prata lite med er?
Visst, sätt er. Men jag hinner inte diskutera global uppvärmning.
Nej, inget sånt.
Eller ekonomisk kollaps. Även om våra samtal var roliga.
- Ni måste ha tyckt att jag var knäpp. - Nej, mycket som ni sa var klokt.
Tyckte jag i alla fall.
Trevligt att höra, för många skulle inte vara av samma åsikt.
- Många är ganska trångsynta. - Det är sant.
Och det är delvis jag är här nu.
Jaså?
Och eftersom ni är tvärtom...
Mer fördomsfri, kanske ni lyssnar på mitt förslag.
- Ett förslag? - Ja, ett litet. Det vore skönt...
...om ni inte sa nåt förrän jag har pratat klart.
Jag letar efter en kirurg som kan operera en bekant till mig -
- som av diverse anledningar inte vill söka vård på vanlig väg.
Det skulle vara en engångsföreteelse.
Jag förser er med utrustning och har en säker, avskild plats redo.
Så frågan om när, är upp till er.
Patienten betalar er 5000 pund i kontanter...
Det vore brottsligt.
Det är jag inte så säker på.
Jaså? Men det är inget som skulle kännas bra för mig.
Jag beklagar, men jag måste avböja.
- Varför? - Jag sa det.
- Jag trodde att ni var fördomsfri. - Ja, men det vore dumdristigt.
Ni borde inte ge er in i det där heller.
Förlåt, men jag har bråttom. Tack så mycket för den här.
Och jag är uppriktigt glad att ni mår så bra.
Han heter Cormac. Från Irland, tror jag.
- Vad är det han har? - Nån sorts ansiktsskada.
- Sa han vad för slags? - Nej.
Jag har ett strategimöte kl. 10. Blir kl. 12 bra?
- Ja. - Bra.
Hur är det med vännen?
- Jamie? - Ja.
Vad då "hur är det"?
- När drar han? - När han drar?
- Ja. - Vart ska han dra?
- Vem bryr sig? - Jag!
Han borde inte vara här, Lee.
När din vän drar säger jag åt min vän att dra. Hur låter det?
- Hej! - Hej! Jag väntade mig inte dig idag.
Nej, jag vet. Men jag kikade på det här igår kväll -
- och jag har fått en idé.
Vi kan gå tillbaka och använda gamla stamceller och skapa nya stödceller.
- Som inte är angripna av sjukdom. - Vi transplanterar dem istället.
- Kan det funka? - Det är outforskat, men jag tror det.
Det kommer att ta tid.
- Hur lång tid? - Jag vet inte riktigt.
Jag har redan ett heltidsjobb.
- Javisst. - Låt mig tänka på saken.
- Får jag fråga en sak? - Ja.
Om det funkar, hur ska du då förklara det?
- För vem? - Alla möjliga.
För Eve, polisen, hennes föräldrar...
Jag vet inte. Jag tar problemen som de kommer.
Du, Anna...
Tack för att du ställer upp.
Det är inte bara för din skull jag gör det här.
Shit...
- Du är sen, Lee. - Förlåt.
Han är alltid sen.
- Det är jag inte alls. - Var var du? Bygger du en ark?
- Inför syndafloden. - Ja, jag vet.
Fokus nu. - Nigel, var det allt i din zon?
- Ja. - Okej.
- Förlåt. - Några önskemål hos dig?
- Det kom ett den sjuttonde. - Angående sportcentret?
Har det varit några problem med det?
Lee, kan jag få prata lite med dig?
- Javisst. - Är allt som det ska?
- Vad menar du? - I ditt privatliv, menar jag.
Ja, allt är bra.
Inga orsaker till att du alltid är sen, då?
- Finns det det? - Nej.
I så fall måste vi ta ett allvarligt snack nästa gång du är sen.
- Är det förstått? - Ja.
Det är bristande respekt.
- Mot alla. - Det ska inte upprepas, Jeremy.
- Vi får väl se. - Jag ska bevisa det för dig.
Okej. Ha en bra dag.
Tack, Jeremy.
- Är det du som är Cormac? - Hur kunde du gissa det?
Jag gillar den inte, men jag förstår.
- Vad då? - Ögonbindeln.
- Ni måste tänka på er diskretion. - Precis.
Och därför är jag i den här skåpbilen och inte på sjukhus.
Den som vill ha ens personuppgifter -
- tänker inte använda dem för ens egna bästa.
Låter det knäppt?
Det är vettigt sagt. Det är så det funkar.
Det blir så alltmer. Därför passar vår transaktion mig alldeles utmärkt.
Jag är ju efterlyst för ett antal saker.
- Såsom? - Det skulle du vilja veta, va?
Säg så här: Du vill inte jävlas med mig. Tänker du det?
Jävlas med dig? Nej.
Då ska vi nog komma bra överens.
Blickarna han gav henne. Sättet han skrattade åt det hon sa. "Jaha!"
Han ville ju innanför trosorna.
- Vad gör du? - Det finns risk för blodförgiftning.
Vad innebär det?
Att infektionen går in i blodomloppet.
Mr Glover-Brown, kan ni föra över det till en flaska, tack?
- Det är en försiktighetsåtgärd. - Okej.
- Du sa nånting. - Vad sa jag?
- Han ville in i trosorna. - Just det.
Jag sa det till honom. Han nekar. "Vad snackar du om?"
"Du är paranoid!"
Så jag slår honom. Då slår han mig. Jag slår honom tills han får ge sig.
Då tar han fram en kniv som han hade på sig. Ritsch!
Skåda resultatet.
Okej.
- Och vem sydde ihop dig? - En kusin. Men han ångrade sig.
- Din kusin? - Nej, han gjorde sitt bästa.
Mulligan som jag slogs med... Hans stora misstag?
Han hade ingen aning om vad jag gick för. Se och lär.
- Vad då? - Vad jag går för.
Och vad är det?
En hel jävla del, mannen. En hel jävla del.
- Vad tyckte din flickvän om det? - Va? Hon var inte min flickvän.
Bara en tjej vars trosor jag också ville innanför.
Är vi klara här? Kan ni stänga av skitmusiken?
Jag hatar hissmusik.
Inga problem. Alla gillar den inte.
- Stött? - Nej, inte alls.
Du kan sätta på den när jag är sövd. Sövs jag?
- Ja, om det är okej? - Jag åt ingen müsli i morse.
Jag måste säga, Sebastian, att jag är hjärtekrossad.
- Du har ingen aning. - Jo.
- Har du? - Självklart.
Jag kan inte fatta hur den idiotjäveln kunde göra så där!
Shit, alltså!
Det här är det enda jag har att se fram emot de närmaste åren.
Jag kommer inte att få ligga med nån kvinna.
- Jag får inte se United spela. - Det finns tv.
Men inte live.
- Okej, okej. - Inte på riktigt.
Vad heter han?
Jamie Harris.
- Var bor han? - Vet inte.
- Va? - Jag vet inte var han bor!
Sluta för fan gråta, då, och berätta vad du vet. Okej?
Bra, fortsätt se mig i ögonen. Han kommer mot dig för att slå -
- och då ska du slå där och... Var?
- Skrevet. - Hur hårt?
- Så hårt jag kan? - Ja!
Inte hälften eller en tredjedel så hårt.
Nu ska ni skada honom och dra.
- Om du inte skadar honom, skadas...? - Du!
Precis. - Bra, Vanessa.
Till nästa vecka får ni en läxa. Gå runt där hemma.
Köket, badrummet, skjulet...
Hitta tre föremål som ni kan gömma i en handväska -
- för att använda som vapen mot er angripare.
- Vad för slags vapen? - Stickvapen? För att strypa?
Ni får överraska mig. Jättebra jobbat, tjejer!
Vi ses nästa vecka. Kom ihåg att vara försiktiga. Hämta er väskor.
- Hade du ringt mig? - Ja. Kan vi ses?
- Jag vet inte. - Snälla, Keith.
- Jag har hamnat i knipa. - Okej. När?
- Okej. - Ska du gå?
Ja.
- Är Anna här? - Nej. Hur så?
- En fråga bara. - Hon kommer sen.
Lämna honom inte ensam. En sån galning får inte ränna här.
Om jag måste gå, då? Ska jag använda de nya bojorna då?
Varför skulle du behöva gå? Stanna. Det är bara ett par timmar.
Okej, då.
- Bra. Vi ses sen. - Ses!
Det var längesen.
Det var längesen. Helt klart.
- Menar du allvar? - Ja.
- Herregud! - Va?
Mercy? Du är honom fortfarande för trogen. Det är inte hälsosamt.
- Ja, jag vet. - Du vet?
Ändå väntar du dig hjälp med nåt, vad det nu är som manar dig till det...
Du ber mig göra nåt som jag sa att jag fått nog av.
- Ja. - Nej.
- Varför? - Därför.
Keith? Vad kan jag göra för att få dig på min sida?
Det jag vill ha kommer jag inte att få från dig. Du vet vad jag vill ha.
- Samma jävla sak som alltid. - Skulle du bli nöjd då?
Okej, men...
Låt säga att jag var öppen för det, teoretiskt sett.
- Är det så? - Ja.
I så fall, teoretiskt sett, vore jag öppen för din förfrågan.
Okej.
Visa mig listan.
- Vad heter han? - Jamie Harris.
- Är det hans vänner? - Möjligen.
- Vad innebär det? - Sebastian kände honom inte väl.
Det är gissningar.
Så vi kan terrorisera oskyldiga personer?
Eventuellt.
Okej.
Ser du serienumret? Ser du då att nästa...
- ...är ett nummer högre? - Ja, just det.
Om de känner till första och sista numret i bunten, vilket de gör -
- kommer de att kunna alla nummer däremellan. Det betyder -
- att varje sedel kan spåras tillbaka till dess försäljningstillfälle.
- Shit! - Ja. Så du kan aldrig använda dem.
Jag vet inte. Ett gäng tjuvar ville ju hänga med mig.
Det kändes underbart. En dag bad de mig göra ett jobb. Jag bara: "Ja!"
De erbjöd mig en lika stor del. Jag bara: "Javisst, kompis!"
Jag tänkte åka hem till Michelle sen -
- och bara: "Säg till din mamma att vi flyttar."
- En riktig kossa, va? - Ja, hon tycker att jag är en loser.
Det var en rejäl sporre att flytta ut och skaffa egen bostad.
Att bara vara vi och barnet. Ja, det var en jättestor del av det.
Skit vi gör för kärleken.
- Nåt som är fel? - Vad menar du?
- Du är inte gravid, eller? - Nej! Nej, nej, nej!
Jag känner bara att jag kör på i samma hjulspår för tillfället.
Okej.
Det är inte så illa, men tillräckligt för att jag skulle behöva ta tid...
Nej, jag förstår. För att få lite jämvikt, så att säga.
- Ja, precis. - Javisst.
Beths död kanske också spelar in?
Ja, kanske.
Hur lång tid tänker du dig?
- Hej! - Hej!
Här.
- Bara två? - Ja.
- Man, 30-årsåldern, blodförgiftning. - Ja, jag kan läsa.
Du kan nog få det ikväll. Senast imorgon lunch.
Det är snabbt.
Det är lugnt på labbet idag.
- Och mediciner? - Behöver inga.
Jag vet vilka som har särskilda...
Uppskattat, men det är inte aktuellt än.
För all del. Okej, ha en bra dag.
Vi ses!
Hej!
- Skönt att se dig! - Skönt att se dig!
Det är skönt att vara tillbaka, men jag har mycket pluggande att ta igen.
Några av grekerna, som är tråkiga. Och Shakespeare.
- Han, då? - Vad då?
- Är han tråkig? - Nej. Men hans pjäser är inte korta.
- Nej, precis. - Berätta om kliniken du jobbar på.
Inget mycket att berätta. Ganska high-tech.
- Okej. - Okej betalt.
Var ligger det?
- Det ligger nära King's College. - Varför lämnade du sjukhuset?
Jag vet inte.
- Det var bara svårt att återvända. - Efter mamma?
- Ja. - Okej.
Det blev nåt som påminde mig för mycket om när hon levde.
Jag är tvärtom. Jag kan inte sluta tänka på henne.
- Jag bär alltid hennes brev med mig. - Gör du?
Märkligt hur sorg påverkar oss på så olika sätt.
- Förlåt att jag inte är närvarande. - Det är okej.
Man är med nån i så många år och sen...
Vid nån punkt blir det ofrånkomligen så att man tar nån lite för givet.
Eller väldigt mycket, kanske.
- Menar du att du gjorde det? - Ja, jag tror det.
När man plötsligt ställs inför tanken på att förlora personen...
Man blir skakad.
Man blir skakad och tänker: "Hur fan tänkte jag som lät personen" -
- "bli bortglömd, om så bara för en sekund?"
Fattar du?
Nånsin, liksom.
Jag anade inte hur hårt jag skulle ta det.
Okej.
Verkligen inte.
Hallå?
- Hej, är det Lee? - Ja.
Det är Daniel Milton.
- Jaha! Hur är det? - Det är bra.
Jag undrar om ditt erbjudande fortfarande gäller.
- Har du ändrat dig? - Det beror på...
Berätta om den avskilda plats du har.
Vad vill du veta?
- Hur avskilt ligger den? - Väldigt avskilt.
- Hur avskilt är väldigt avskilt? - Temperaturökningen...
De allt varmare haven, glaciärerna som smälter...
Vet du hur mycket havsnivån har stigit på typ 50 år?
Ja.
- Hur mycket då? - Tjugo centimeter.
- Hur visste du det? - Du sa det förut.
Och då har vi inte nämnt terrorism, översvämningar, farsot...
Vi fattar nog inte hur nära vi har varit en fullt utvecklad pandemi.
Jag letar alltid efter sånt som är användbart -
- för mig som preppare. När jag hittade den här platsen... Jäklar!
Den uppfyller kraven för yta, avskildhet...
Hur hittade du den?
- Jag gjorde bara mitt jobb. - Som vad då?
Vi underhåller tunnelsystemet.
Och i kontakten med företag -
- ser vi till att om de bygger i närheten, är det inget som skadas.
Vi får varsin zon att se efter, och den här är min.
Bara jag känner till den och har tillträde.
- Hur känner du honom? - Trevor? Vi är preppare.
Vi träffades på en föreläsning. Han äger handelsträdgårdar.
Och all diskretion?
Det är upp till honom. Och det är poängen, Daniel.
Vad du än behöver kan jag få tag på, bara det inte är för dyrt.
Utrustning, verktyg...
Vi har till och med täckning här.
Vad säger du?
- Jag vet inte. - Du vet inte.
Kom igen, det är ett bråck. Inget svårt.
Jag har ett annat villkor.
Och vad är det?
Jag måste förvara nåt här ett tag.
Okej... Det är inga problem.
Vad behöver du förvara?
- Tror han att han kan bota henne? - Ja, han eller Anna.
- Vad tror du? - Om vad då?
- Kan de det? - Jag vet inte.
Han säger själv att oddsen inte är så goda.
Han är rätt jävla bestämd.
Ja, han verkar vara sån.
- Säg inte att du har varit här. - Självklart inte.
- Men helt sjukt, va? - Ja.
Men jag förstår det.
- Vilket? - Att man gör vad som helst...
...oavsett hur galet det är...
...om det handlar om rädda kvinnan han älskade.
Jag hade gjort det.
- Hade du? - För Michelle.
Utan tvekan.
Du gör det rätta, Michelle.
- Michelle? - Hur sa?
Jag menar bara att du gör det enda rätta.
Om ni säger det, så.
Till vänster här.
Mer blod.
Det går bra.
- Mamma! - Jag beklagar.
- Det är okej. - Kom, vi går ut.
- Nånting? - Nej.
Vad gör vi härnäst?
Kriminalteknikerna kanske kan hitta nåt.
- Som vad då? - En karta med ett kryss på?
Om han dyker upp, så hälsar han nog på henne först.
- Ja. - Vi får hålla ett öga på henne.
Vi kan fråga om McMillan kan avvara nån.
- Ja, visst. - Ja, jag vet.
Vi kunde vara ensamma där.
- Vad gjorde ni där? - Pratade.
- Okej. - Älskade ibland.
Michelle!
- Du frågade. - I den smutsen?
Renlighet var knappast det viktigaste.
Okej, han är inte här, men bilen han stal är det.
Så vi tror att nån skjutsade honom.
- Vart? - Ja, det är just det som är frågan.
Tror ni att han lever?
Svårt att säga. Han har fått hjälp, så han är åtminstone inte ensam.
- Jag kan inte. - Men om du kunde?
- Allt? - Ja.
Och de inte gick att spåra?
- Lätt! - Berätta.
Jag skulle göra det här till den ultimata bunkern.
Vad menar du med...?
Shit?!
Förstärka det så gott jag kunde med luft- och vattenreningssystem.
Lagra bränsle, vapen... Ha logement.
- Kompis! - Vad då?
Jag skulle ställa upp till 100 procent.
- Skulle du? - Ja. Kan du föreställa dig det?
Shit!
- Det är min dröm. - Vad?
Att göra det.
Jag sparar ihop till det med kliniken och arbetet med Daniel.
- Överambitiöst? - Nej, du vore bra på det.
Jag vet inte.
- Läste du mitt inlägg om bunkrar? - Nej.
Du ska få läsa, så förstår du bättre vad jag vill.
- 240 visningar sist jag tittade. - Hur många har du skrivit?
- Inlägg? - Ja.
- Jag håller på med det sjunde. - Vad handlar det om?
- Hej! Har Daniel kommit tillbaka än? - Nej.
Om han letar efter mig finns jag på labbet.
- Ursäkta, Anna? - Ja?
Jag vill bara säga...
...tack för att du skänkte blod den där gången.
Jag hade egentligen inget val.
Okej. Tack ändå.
För all del.
- Hon gillar inte mig. - Det skulle jag inte säga.
Hon känner sig bara osäker i din närhet.
Du är samhällets fiende nu.
Hallå?
- Shit! - Vem är det?
En patient.
- Hallå? - Ska jag gå tillbaka till mitt rum?
Hallå?
Nån här?
- Vad fan?! - Förlåt.
- Vad fan är det för skit? - Säkerhetsskäl.
- Va? - Så du inte gick iväg utan mig.
- Du var ju inte här! - Precis vad jag menar.
Så där.
- Vad är det? - Jag är så groggy.
- Slappna av. - Eller inte!
Jag ska straffa dig för det här!
Att du bara vågar! Jag varnade dig för att inte jävlas med mig!
- Hur är det? - Ganska så ömt.
Med ett bråck är jag rädd att det känns så i ett par veckor.
- Ta dina smärtstillande. - Okej. Tack, läkaren.
- För all del. - Lee, jag har dig att tacka.
Tänk inte på det. Jag ska hjälpa dig.
Jo...
Jag ska inte lägga mig i, men ni vore knäppa om ni inte gör mer av detta.
- Vad menar du? - Ni har plats, utrustning...
Fler än jag värdesätter anonymitet. Många är villiga att betala för det.
- Tanken har slagit mig. - Det är en engångsföreteelse för mig.
Okej. Nej, det var bara en tanke.
- Är vi klara? - Ja, följ med mig.
- Varför? - Engångsföreteelse, sa jag.
- Han har ju rätt. - Det struntar jag i.
- Jag är laglydig. - Det kan diskuteras.
På grund av detta? Jag vill inte ha det för vana.
På grund av din fru. Hur länge tänker du förresten hålla henne där nere?
Ett par veckor?
Om det ska vara längre än så får vi komma överens om nåt.
Du har väl tänkt på det?
- Det är för riskabelt. - Nej.
De är kriminella.
En del är det. Andra har ingen annanstans att vända sig.
Och om det skulle hända nåt, så sköter jag det.
- Sköter du det? - Ja! Snacka om brist på förtroende!
Jag är kapabel till mer än du tror.
Var fan är det?
Vad gör du här ute?
Jag ser mig bara omkring.
Jaha...
- Var är mr Glover-Brown? - Vet du vad den jäveln gjorde?
- Vad? - Spände fast mig vid sängen.
Kan du fatta?
- Jaså? - Och lämnade mig ensam där.
Han hade säkert nån vettig anledning.
Jaså?
För din egen hälsa och säkerhet -
- och då ingen sköterska kan kolla till dig, är det ibland nödvändigt.
- Hur mår du? - Bra. Hur gick det?
Det gick bra.
Nån måste analysera blodprovet -
- men en dos antibiotika, vilken jag kan ge dig nu, borde göra susen.
- Vad pågår? - Får jag fråga dig nånting?
Betalar alla kontant här?
- Hur så? - På grund av obehaget...
...för att jag spändes fast!
Kan jag kompenseras för det?
- Kul. - Ser jag ut att vara rolig?
- Var har ni kontanterna? - Inte här.
- Vad finns där nere, då? - Ingenting.
- Är det säkert? - Corm...
- Lee? - Han orsakade det själv.
Cormac, du kan inte gå ner där!
- Hej! - Vad fan?!
Jag rånar stället.
Ditt jävla arsle! Sa jag inte åt dig att lyssna?!
- Sa jag inte vad jag är kapabel till? - Låt bli honom!
Vad då? Tänker du spreja mig med det?
- Ja. - Spreja, då.
Släpp den. Släpp den!
Släpp den jävla...
Du är ju läkare!
- Jag är en sån idiot. - Ja.
- Förlåt, Anna. - Det är okej.
- Jag är så jävla dum i huvudet. - Ingen säger emot dig.
Ett stort misstag att ta hit honom.
Det största misstaget var att spänna fast honom.
Mitt första misstag, då.
Jag borde ha förstått att han var till besvär. Herregud!
Vänta lite.
Ursäkta mig.
- Är vi klara här? - Nej.
Är vi inte klara? Vad fan...?!
- Hallå? - Grönt ljus angående infektionen.
Den har inte spritt sig. Blodet ser allmänt friskt ut.
Men angående kvinnan i 40-årsåldern måste jag göra fler analyser.
Okej. Tack.
- Ja? - Hej! Oscar Bowe?
- Ja. - Är du ensam?
- Om jag är ensam? - Ensam hemma.
Ja. Hur så?
Vi vill komma in och prata med dig -
- och vill inte att nån är i närheten då.
- Varför inte? - Det kanske blir en del skrikande.
Vad gör du? En del skrikande? Vad gör du?
Förlåt om jag stör.
Jag hittade nån som ser ut att ha blivit rånad eller misshandlad.
Är han medvetslös?
Det ser rätt allvarligt ut.
Var befinner ni er?
Det är i sydvästra hörnet av Boston Manor Park. Under vägbron.
Tack. Ert namn?
Mitt namn?
Nej, det får ni inte. Hej då!
Det var ett misstag att involvera dig i det här.
- Jag menar det. - Hur så?
Så mycket kan gå snett här nere. För många variabler.
- Jag äventyrade ditt liv. - För det första är jag redan här.
- Det behöver du inte vara. - Snällt av dig, men det är jag.
Från och med idag är jag här 100 procent.
- Vad menar du? - Jag är tjänstledig.
Tjänstledig?
Så jag kan engagera mig i det här, för Beths skull.
Jack, då?
- Han tror att jag är kvar på Phaxxol. - På riktigt?
Jag har ljugit för honom förut.
Ursäkta, jag tänkte rosta mig lite bröd. Är det okej?
- Javisst. - Vill ni också ha?
- Nej. - Nej tack.
Okej.
- Anna. - Vill du rädda din fru, eller?
- Det vet du. - Sluta minska oddsen, då.
- Det har du rätt i. Tack. - För all del.
- Hur var lunchen med Eve? - Bra.
- Det var bra att få träffa henne. - Var det jobbigt?
- Att låtsas? - Ja.
Lagom jobbigt.
Ja...
- Hallå? - Hej, gumman.
Pappa?
Vad är klockan?
Jag vet. Det är tidigt.
Är allt bra?
Nej, faktiskt inte.
Vad har hänt?
Pappa?
Gumman, jag...
Jag tror att nåt hemskt har hänt.
Som vad då?
Vad då, pappa?
Din mamma har försvunnit och båten är borta.
Nej. Vad menar du?
Pappa, vad menar du?
Text: Helena Lindén www.sdimedia.com